Så fantastisk, miss Woodhouse. Jeg er nesten frisk fra forkjølelsen.
Jeg håper du har hatt en hyggelig jul.
-Takk for gaven. -Og takk for den jeg fikk.
Jeg har en svært ubehagelig nyhet. Jeg vet knapt hvor jeg skal begynne.
-En dårlig nyhet? -Dessverre. Det gjelder mr Elton.
Det skjedde etter mrs Westons selskap på julaften.
Han har det bra, men jeg har feilbedømt ham. På det groveste.
Mr Elton?
Jeg vet ikke hvordan jeg skal si dette.
Men de følelsene vi trodde han hadde for deg,-
-var tydeligvis rettet mot...
-Mot meg selv. -Mot deg, miss Woodhouse?
Mener du at han aldri...?
Jeg lider virkelig med deg.
-Hva gjorde han? -Det vil jeg ikke si.
Oppførselen hans på hjemveien var både vulgær og støtende.
-Mr Elton? -Ja, Harriet. Mr Elton.
Stakkars Harriet. Du har all grunn til å være lei deg.
Men det er min skyld. Jeg har grudd meg sånn til å si det til deg.
Du har ingen grunn til å klandre deg selv, miss Woodhouse.
Skulle ønske jeg hadde vært halvparten så god og blid som deg.
Det var min skyld. Det var enfoldig av meg å tro-
-at en mann i mr Eltons stilling kunne føle noe for en som meg.
Uansett så vil jeg nødig rippe opp i den motbydelige hendelsen igjen.
Vi må legge det bak oss. Vi må vise en tapper mine.
Nå som julen er over, må vi røre på oss. Du er så godt som frisk.
Ingen kjenner til det som har skjedd-
-bortsett fra du, jeg og den berørte.
Og han har reist bort.
-Har mr Elton reist bort? Hvor? -Til Bath, sier miss Bates.
Og hun pleier å være velinformert.
Det overrasker meg at han er så fintfølende.
-Kjære Harriet. -Beklager, miss Woodhouse.
Jeg kan ikke noe for det.
Han var så kjekk.
Jeg vet ikke om det var vellingen, som var litt tykkere enn vanlig,-
-eller det ristede brødet,-
-men jeg hørte kirkeklokkene slå hvert kvarter fram til klokken fem.
-Emma. -Mr Knightley.
-Jeg visste ikke at du var her. -Han kom med en kjedelig nyhet.
Du syns kanskje at det er leit, men det gjør ikke meg noe.
Det er bare mr Westons sønn. Han har utsatt besøket nok en gang.
Stakkars mrs Weston. Nå er hun antakelig skuffet.
-Du er vel ikke på vei ut? -Jo. Det er jeg.
Nå som julen er over, har jeg flere besøk jeg må gjøre.
Kjære Emma... Hun sliter seg ut for andres skyld.
Ha meg unnskyldt, sir.
Det er synd på mr og mrs Weston når han oppfører seg så skjødesløst.
Mr Churchill har sikkert sine grunner.
Men mrs Churchill må være en krevende formynderske.
Hun bærer nok en del av ansvaret.
Men hvis han vil treffe sin far, burde han kunne sette av tid til det.
Yorkshire ligger et stykke unna.
Det hindret ham ikke i å reise på ferie til Weymouth i sommer.
Han burde si til seg selv at det er hans plikt å besøke sin far.
Det ville vært utakknemlig mot tanten som har oppfostret ham.
Du er fast bestemt på å mislike ham.
Jeg kan erkjenne hans fortreffelig- heter, men ingen er blitt nevnt.
Bare at han er høyreist og kjekk og har et vinnende vesen.
Selv om det er hans eneste fordeler, ville han blitt verdsatt i Highbury.
Det er ikke ofte vi får se stilige, hyggelige unge menn.
Tenk hvilken sensasjon det blir når han kommer.
Det vil være ett samtaleemne i Highbury og Donwell,-
-et eneste objekt for folks nysgjerrighet, mr Frank Churchill.
Jeg blir nok ikke like overveldet.
Det kan hende at han er sympatisk.
Hvis han er en pratesyk snobb, ødsler jeg ikke bort tid på ham.
Jeg tror at han kan kunsten å konversere med alle.
Med deg vil han snakke om jordbruk, med meg om musikk og tegning.
Bare 23 år, og allerede en garvet salongpolitiker?
Du ville ikke holde ut med en sånn jypling i fem minutter.
Jeg vil ikke prate mer om ham. Vi er forutinntatte.
Jeg tror godt om ham-
-på grunn av mr og mrs Weston. Det skammer jeg meg ikke over.
Nå må jeg gå, mr Knightley.
MRS GODDARDS PIKESKOLE
Først skal vi besøke miss Bates og hennes mor.
Men en viss persons navn vil nok dukke opp i løpet av samtalen.
Jeg vet at det gjør vondt, men du må prøve å skjule dine følelser.
-Jeg skal gjøre mitt beste. -Det tror jeg sikkert.
Du slipper å lytte altfor oppmerksomt til miss Bates.
Og så slipper vi brevet fra den perfekte miss Fairfax,-
-for hun pleier å skrive på fredager.
Så, så, Harriet. La meg få se smilet ditt.
Miss Woodhouse og miss Smith. Så hyggelig. Kom inn!
-Vi kan ikke bli så lenge. -Sett dere!
Det er Harriets første visitt siden hun ble syk før jul.
Da skal du få noe styrkende. Miss Woodhouse er her, mor!
Jeg lurte på hvem det kunne være.
Mr Elton er fortsatt i Bath. Han får stadig nye invitasjoner-
-ifølge mrs Cole. Jeg er så glad for at det var deg, for vi har besøk.
-Min niese Jane. -Jane Fairfax?
Hun skal bo hos oss en stund. Hun er oppe på rommet sitt.
-Da skal vi ikke forstyrre. -Patty!
Stikk opp til miss Jane og si at miss Woodhouse er kommet-
-i håp om å få treffe henne.
Hun kommer til å bli så glad.
Miss Woodhouse og min niese er jevngamle. De vokste opp sammen.
Du skulle sett dem gå inn i en dansesalong sammen.
To så vakre piker skal man lete lenge etter. Ikke motsi meg.
Men stakkars Jane er svakelig.
Hun ble tidlig foreldreløs. Oberst og mrs Campbell tok hånd om henne.
Fornemme mennesker selvfølgelig. Men stakkaren eier ingenting.
Og nå må hun skaffe seg en post.
Før hun kommer ned, må jeg fortelle at hun har fått et utmerket tilbud.
Hos mr og mrs Dixon, et gift par hun traff i Weymouth.
Et elegant par med gode kontakter.
De ble så begeistret for Jane at herren insisterer på-
-at hun skal bo hos dem og undervise barna i musikk.
Miss Fairfax må være glad.
Men er det ikke uvanlig at herren i huset arrangerer slikt?
Dixons har god anseelse. Men Jane kan fortelle om det selv.
-Hvis hun ikke kommer straks... -Der er du, kjære Jane.
-Se hvem som er her. -God morgen, miss Fairfax.
Miss Smith. Dette er min niese, miss Fairfax.
Du vil sitte ved siden av miss Woodhouse.
Du får ha dem unnskyldt, miss Smith. Du vet hvordan det er.
Vi blir ikke så lenge. Du er sikkert trøtt etter reisen.
Ja, litt.
-Jeg håper at været var behagelig. -Ja, veldig.
Det gleder meg.
Det å reise på denne årstiden kan være slitsomt.
Dessverre har jeg ikke lenger noe instrument hun kan spille på.
Hun har så følsomt håndlag.
Jeg sa nettopp at det er synd at vi ikke har pianoet lenger!
l vårt gamle hjem var saker og ting helt annerledes.
Miss Fairfax er velkommen til å bruke vårt piano når hun vil.
-Det var vennlig av deg. -Takk.
Besøk oss på tirsdag kveld.
Miss Fairfax kan spille og underholde oss alle sammen.
-Jeg håper at du kommer, Harriet. -Så gjerne!
For et fantastisk forslag. Hvordan skal jeg kunne takke deg?
Du skal visst ta en post, men jeg håper at du blir her en stund.
Mine planer for framtiden er fortsatt høyst usikre.
Du skrev at alt var klart og at du nesten hadde bestemt deg for å si ja.
Brevet ligger her et sted.
Opplysningene i brevet var konfidensielle.
Unnskyld. Jeg beklager hvis jeg har sagt noe dumt,-
-men det var et så fint tilbud fra en ansett familie.
De må være fornemme siden de kom med et så sjenerøst tilbud.
Tante, da!
Vi må gå nå, miss Bates. Jeg lovte at Harriet ikke ville bli sen.
Da ses vi på tirsdag kveld, miss Bates og miss Fairfax.
Jane, lille venn. Hva er det? Hva har jeg gjort?
Ingenting, tante.
Veldig bra...
Takk, Williams.
-En hyggelig aften, Emma. -Takk, mr Knightley.
-Jeg er glad for at du er fornøyd. -Takk, kjære deg.
Miss Fairfax spilte eksepsjonelt bra.
-Men du liker henne ikke. -Det sa jeg ikke.
-Det behøver du ikke. -Jeg syns at hun er reservert.
Det skyldes sikkert hennes situasjon. En naturlig usikkerhet.
Skulle hun være usikker? Det har jeg ikke merket.
Dere hadde en lang samtale i går kveld.
Jeg spurte henne om Weymouth og hennes planer for fremtiden.
Det moret meg hvor lite informasjon jeg skaffet til veie.
-Det var synd. -Men hun er svært elegant.
Man kan ikke ta øynene fra henne. Og jeg beklager hennes situasjon.
Det er beklagelig at de har begrensede midler.
Skulle ønske man kunne gjøre mer.
Stakkars mrs Bates. Hun er av fin herkomst, skal du vite.
Men jeg er ikke for å prate om i går kveld. Jeg har...
Ikke glem å sende dem et stykke skinke, Emma.
Jeg har noe å fortelle som burde interessere deg.
Når begynte du å fare med sladder?
Hvis du ikke er interessert... Nå vel. Mr Cole...
Sørg for at den er delt i skiver og stekt i bare litt fett.
Ikke la dem steke den i ovnen.
Svinekjøttet fra Hartfield er ikke spesielt mektig.
Men unge og følsomme mager kan ikke fordøye det ovnsstekt.
-Hva var det du ville fortelle? -Jeg traff mr Cole...
Vi var underveis... Du trenger ikke å reise deg, mr Woodhouse.
Miss Woodhouse. Mr Knightley...
Tusen takk, miss Woodhouse. For en fin skinke!
Jeg sa til Jane at den må komme fra Hartfield. Dere er så sjenerøse!
Har dere hørt siste nytt? Mr Elton skal gifte seg.
Gifte seg! Med miss Augusta Hawkins fra Bristol.
Det stod det i mrs Coles beskjed. Den kom nå nettopp.
Jeg var på kjøkkenet og pratet med Patty, og da kom beskjeden.
Så mr Elton skal gifte seg! Alle ønsker ham sikkert lykke til.
Hvorfor har han slikt hastverk? Han dugde utmerket som han var.
Vi får en ny nabo.
Mamma er så glad. Hun vil så gjerne se en kvinne på prestegården.
Det er virkelig en strålende nyhet!
Du er stille, miss Fairfax. Du er vel interessert i nyheten?
Når jeg har truffet mr Elton, blir jeg sikkert interessert.
-Slik er jeg. -Miss Augusta Hawkins fra Bristol.
Jeg trodde det ville bli en pike herfra, men jeg tok visst feil.
Miss Woodhouse lar meg plapre i vei. Hun vet at det ikke er ille ment.
Miss Smith har visst kommet seg. Nå må vi gå, Jane.
Far vel!
Mr Knightley kommer også.
-Er miss Woodhouse hjemme? -Hun sitter i dagligstuen.
-Vet du hva som har skjedd? -Stakkars lille Harriet.
-Sett deg og ta deg sammen. -Takk.
Jeg var på vei hit fra mrs Goddard.
Jeg var i High Street da det begynte å regne, så jeg gikk inn på Ford's.
Jeg stod der uten å tenke i hele ti minutter og...
Hvem tror du kom inn? Jeg kan knapt si det.
Hvem var det som kom inn?
Det var...Robert Martin.
Og hans søster.
Jeg trodde jeg skulle besvime. Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
De stod og pratet sammen, så kom hun bort til meg.
Men hun var forandret. Det var forferdelig.
Så kom han bort til meg som om han ikke visste hva han skulle gjøre.
Han sa noe. Jeg vet ikke hva jeg svarte.
Så sa jeg at det hadde sluttet å regne og at jeg måtte gå.
-Hva skjedde etterpå? -Jeg kom hit så fort jeg kunne.
Hva burde jeg ha sagt? Jeg har aldri følt meg så ussel.
Det har du ingen grunn til.
-Syns du ikke det? -Slett ikke.
Snakk til meg og gjør meg vel til mote igjen.
Skulle ønske jeg kunne gjøre det.
Men jeg har noe å fortelle som du ikke vil like.
Noe som vil såre deg og som det er vanskelig fortelle.
Mr Elton skal gifte seg.
Med en person han traff i Bath.
-Det er alt jeg vet. -Det må være en fornem kvinne.
Nå rammes du av enda et slag. Det er slemt av ham.
-Stakkars Harriet. -Ikke bry deg om meg.
-Jeg lider virkelig med deg. -Miss Woodhouse...
Du er heldig, for du er ikke så svak som meg.
Smerten går snart over.
Nå må du gå hjem til mrs Goddard så hun ikke blir urolig.
-Takk, miss Woodhouse. -Du må ikke klandre deg selv.
Du kan holde hodet høyt uansett hvilket selskap du befinner deg i.
-Emma, vennen min! -Mr Weston...
Jeg har en liten overraskelse til deg.
En gjest. Se, min sønn Frank.
-Mr Churchill... -Jeg sa jo at han ville komme.
Kom nærmere peisen. Emma. Ta fram en...
-Beklager. -Tillat meg...
Jeg syntes det var på høy tid å besøke mitt sanne hjem.
-Og nå er det blitt så hyggelig der. -Stemoren er begeistret for ham.
Jeg forventet en person av en viss alder og med et vanlig utseende.
-Men så møter jeg en søt, ung kvinne. -Hør på den skøyeren!
Etter min mening kan man ikke lovprise mrs Weston for mye.
Jeg har et ærend på Crown, så jeg må gå. Du kan bli her.
Hvis miss Woodhouse foretrekker ditt nærvær en stund til.
Det er best at jeg blir med far. Jeg må på en visitt.
-Hvem kjenner du i Highbury? -En miss Banes eller Bates...
-Miss Bates. -Kjenner du henne?
Alle i Highbury kjenner miss Bates og hennes mor.
-Hvor kjenner du henne fra? -Jeg har aldri truffet henne.
Jeg kjenner en slektning av henne, miss Fairfax.
-Jeg lovte å hilse på tanten. -Jane Fairfax, hennes niese.
-Hun er hos tanten nå. -Er miss Fairfax her i Highbury?
Strålende! Da blir mitt besøk hos tanten desto hyggeligere.
-Ha meg unnskyldt. -Jeg snakket med miss Fairfax i går.
-Hun sa ikke at hun kjente deg. -Hun har vel glemt meg allerede.
-Da blir det et kort besøk. -Min tjener kan vise deg veien.
Det kan far gjøre.
Han skal bare til Crown. Miss Bates bor lenger borte.
På motsatt side. Veien er full av gjørme.
-James kan vise deg veien. -Det er vennlig av deg.
Men Frank kjenner igjen en sølepytt når han ser en.
Jeg er selvfølgelig enormt takknemlig for tilbudet.
Adjø, miss Woodhouse. Jeg håper vi treffes flere ganger mens jeg er her.
Det håper jeg, mr Churchill.
-Du skal vel ikke gå ut, Emma? -Jeg skal kjøpe tråd hos Ford's.
En av jentene kan gå.
Det er viktig at det blir rett farge.
Litt trim er bare sunt.
Ikke i denne skarpe vinden!
Kjære vene...
Takk.
-Emma! -Miss Woodhouse!
-Hva gjør du ute så tidlig? -Et lite husholdningsærend.
Man kan ikke være i Highbury uten å besøke Ford's.
Kremen i området samles visst her.
Og det at vi treffer deg her, beviser saken.
Jeg må kjøpe noe på Ford's som en ekte borger.
-Et par hansker kanskje? -Jeg beundrer din patriotisme.
Du er respektert på grunn av din far.
Men kjøp et par hansker av mr Ford, og du blir elsket pga. egne meritter.
-Det skal jeg gjøre. -Du kan ta hånd om ham.
Jeg har noen besøk å gjøre. Vi treffes hos miss Bates.
Adjø, mrs Weston.
Kom, mr Churchill.
-Mr Perkins... -God morgen, miss Woodhouse.
Jeg vil se på et par hansker til formiddagsbruk.
-Geiteskinn eller yorkbrun? -La meg se begge.
-Jeg har ganske små hender. -Det blir en av de minste størrelsene.
Jeg ser etter på lageret.
-Gikk du på høflighetsvisitten? -Høflighetsvisitten?
-Hos miss Bates her om dagen. -Jeg skulle nettopp nevne det.
-Du kunne ha forberedt meg! -På miss Bates?
Hun er en fortreffelig kvinne. Jeg vil ikke høre et vondt ord om henne.
-Det skal du slippe. -Traff du miss Fairfax?
Det gjorde jeg. Men jeg må si at hun ikke så noe videre ut.
-Men slikt bør jeg ikke si. -Folk anser henne for å være vakker.
-Jeg syns at hun er meget vakker. -Hun har et pent ansikt.
Men hun er veldig blek og så reservert...
Hun er reservert.
Men hun har sine grunner. Du kjenner vel til hennes situasjon?
At hun er ubemidlet og må ta post som guvernante?
Det kan ikke være noe hyggelig.
Jeg ville ikke tatt det med samme gode humør som henne.
Nå skammer jeg meg over min mangel på medfølelse.
Jeg må prøve å forbedre meg.
Det var ikke ment som kritikk.
Men hun er reservert. Jeg har selv beskrevet henne med det ordet.
Men du er så forståelsesfull.
Jeg må innrømme-
-at jeg misliker å høre at alle lovpriser henne.
Hun trenger bare å ta på pianoet for at hele selskapet skal juble.
-Jeg har hørt snakk om hennes spill. -Dessuten er hun så kjølig.
Det er ingen tiltrekkende egenskap.
Det er vanskelig å bli fortrolig med en kald person.
Vi har aldri vært fortrolige.
Jeg tror ikke noe vondt om henne.
Hennes reserverte holdning og frykt for å gi uttrykk for sine meninger-
-gir grunn til mistanke om at hun har noe å skjule.
Jeg har ingen anelse om hvem det kommer fra.
Vi hadde nettopp satt oss til bords da det banket på døren.
"Hvem kan det være?" sa jeg. "Ikke miss Woodhouse, for de har besøk."
Og der sto kusken.
"Jeg har en leveranse til miss Fairfax."
Var det ikke det han sa?
Det er et vakkert instrument. Er du ikke enig, Emma?
-Svært vakkert. -Vet dere ikke hvem det er fra?
-Jane og jeg har våre anelser. -Har vi det?
Hennes formynder, oberst Campbell, er velstående og rundhåndet.
-Så vi trenger ikke å lete lenge. -Det er nok fra ham.
-For en fin gave! -Ja, ikke sant?
Men han er jo så begeistret for spillingen hennes.
Du trenger ikke å se på meg på den måten.
Er du enig? Er det oberst Campbell som har gitt henne pianoet?
Jeg vet ingenting om herren det gjelder.
Dine mistanker går visst i en annen retning.
Oberst Campbell var ikke den første jeg tenkte på.
-Hva tror du om mrs Dixon? -Mrs Dixon?
Mener du moren til barna hun skal undervise?
Ja visst!
Det er mer sannsynlig at en ung kvinne står bak overraskelsen.
Da må du inkludere mr Dixon som en mulig velgjører.
-Du ligger et skritt foran meg. -Glem at jeg ytret meg i saken.
-Dixon er vår mann. En kjærlighetsgave. -Emma!
Hvis du gjentar ett ord av det jeg sa, blir jeg sint!
Snakket du til meg, mrs Weston?
Vi diskuterte klær med tanke på selskapet hos mrs Cole.
Vi ville vite hva du har valgt.
Jeg visste ikke at mrs Cole skulle ha selskap.
Er ikke du og mr Woodhouse invitert?
Merkelig. Hun som er så hyggelig og liketil.
Mr og mrs Cole har ikke vært på Hartfield ennå.
-Så det var rett ikke å invitere oss. -Alle skal dit.
-Dr og mrs Perry og Harriet Smith... -Det var snilt av mrs Cole.
Mr og mrs Weston og mr Churchill, håper jeg.
-Har du takket ja? -Burde jeg ikke gjort det?
Jeg hadde håpet å få fornøyelsen av å danse med deg.
Mr Knightley har tilbudt Jane og meg å kjøre i hans vogn.
Skal mr Knightley til mr og mrs Cole?
Han skulle komme denne veien og hente oss.
-Var det halv seks han sa? -Jeg tror det, tante.
Takk, Williams.
Det var vennlig.
Mrs Cole har invitert oss på middag på torsdag.
Hun beklager det korte varslet, men de ventet på en ny skjerm-
-som skal beskytte meg mot trekk.
-Så omtenksomt. -Det var vennlig av mrs Cole.
Jeg liker ikke middagsinvitasjoner.
-Sene kvelder passer oss ikke. -Vi behøver ikke å bli så lenge.
Jeg må nok takke nei. Men de vil gjerne at du skal komme.
Og det er i orden. Forutsatt at været er som det skal.
-Verken for kaldt eller for mye vind. -Takk, far.
Hadde ikke miss Taylor giftet seg, ville hun holdt meg med selskap.
Du trenger ikke å spise alene. Mrs Goddard kan komme.
Det hadde vært hyggelig. Hils dem og si unnskyld. Så høflig som mulig.
Be James vente med vognen. Du blir snart trøtt av alt levenet.
Jeg kan ikke gå tidlig. Det setter en stopper for selskapet.
Hva så? Jo tidligere et selskap slutter, desto bedre.
-Finner du behag i maten, mrs Weston? -Så absolutt, mrs Cole.
Bær ut bordet, Jones.
-Miss Bates? -Det er utsøkt.
Jeg lot den lage spesielt til deg siden du er så begeistret for den.
Ikke sitt der, miss Woodhouse. Det kan ikke være bekvemt.
-Jeg sitter utmerket her. -Sitter du ikke for langt fra peisen?
-Slett ikke. -Den blir ikke alltid varm nok.
Jeg begriper ikke hvorfor. Jeg var nøye med at veden skulle være tørr.
Jeg tåler ikke ynkelige ildsteder.
Her kommer herrene.
Kom inn til oss nå. Vi er veldig glade for å se dere igjen.
Der er han. Der har vi mr Frank Churchill.
Han ser nesten ut som mr Elton når han står der.
-Syns du ikke det? -Nei. Det syns jeg ikke.
Kanskje du har rett.
Mr Knightley og far diskuterer anliggender som gjelder sognet.
Så jeg søkte meg til hyggeligere selskap. Kan jeg slå meg ned?
-Dette er miss Harriet Smith. -Hvordan står det til?
-Ta min stol. -Gjør det, mr Churchill.
Harriet foretrekker å sitte nærmere peisen. Gjør du ikke?
Jo, miss Woodhouse.
-Nå? Er hun ikke søt? -Svært søt.
-Og avvæpnende naiv. -Hun er den søteste man kan tenke seg.
Halve visitten er over allerede. Tiden har aldri gått så fort.
Likevel ødslet du bort en dag på å kjøre til London og klippe håret.
Stemmer det?
Jeg har ingen glede av å omgås mine venner med mindre jeg er presentabel.
Apropos hår. Har du lagt merke til miss Fairfax?
-Hun har en merkelig frisyre. -Nå er du slem.
Har du noensinne sett noe så overdrevet?
Hun syns vel at hun kan bære en slik frisyre.
Kanskje det er forbundet med det mystiske pianoet.
Hva tror du?
Kanskje en viss herre liker frisyren. Hun bærer den som en hyllest.
Vi ble enige om ikke å prate mer om det.
-Det husker jeg ikke. -Nå går du for langt.
Som medsøster må jeg forsvare henne.
Jeg går bort og berømmer frisyren. Se etter om hun rødmer.
Du er virkelig slem.
Kan jeg slå meg ned? Endelig får jeg prate med deg.
Jeg har sittet og fundert akkurat som du pleier å gjøre.
Vet du hvordan miss Bates og niesen kom hit?
-I mr Knightleys vogn. -Syns du ikke at det er merkelig?
-Ikke det minste. -Mr Knightley spaserer alltid.
Han ville aldri tatt vognen.
Og miss Fairfax som er så følsom for kulde. Sier det deg ingenting?
Du pleier å være snar med å oppdage slikt.
Mr Knightley og Jane Fairfax! Det kan ikke være mulig.
-Hvorfor ikke? -Du tar feil.
Mr Knightley ville hjelpe henne på alle måter, men ikke...
Den beste gaven ville være å ekte henne og gi henne et respektabelt hjem.
Det ville vært utmerket for henne, men katastrofalt for ham.
Tenk å få Donwell hjemsøkt av miss Bates-
-og høre henne takke for å ha ektet hennes kjære Jane.
-"Så vennlig av mr Knightley!" -Slemme pike!
Nei, nei. Mr Knightley behøver ikke å gifte seg.
Han har så mange venner.
-Det ville være urettferdig. -Mot hvem?
Mot...lille Henry, hans nevø.
Han skal arve Donwell. Det er allerede bestemt.
Det er utenkelig. Og Jane Fairfax av alle kvinner.
Snille Emma!
Vi har hørt så mye godt om ditt talent. Vil du underholde oss?
Dere må ha meg unnskyldt i kveld. Jeg er litt forkjølt.
Det er den fremste grunnen til at vi er samlet her, miss Fairfax.
-Jeg er veldig lei for det, mrs Cole. -Hun trenger litt overtalelse.
Ikke skuff oss!
-Snille miss Fairfax. -Du kan ikke nekte.
-Ja vel. Hvis jeg må. -Jeg kan bla om.
Piken burde ikke tvinges.
Her er den sjarmerende melodien som ble spilt i Weymouth.
-Hva sier du til den? -Som du vil.
Får jeg be om et øyeblikks stillhet? Miss Fairfax vil synge for oss.
-...og nå som hun kan øve... -Miss Bates...!
Takk.
Jeg ber om unnskyldning. Jeg er litt hes.
Prøv igjen. Den er lett.
-Vi kan synge sammen. -Beklager.
Så, så, mr Churchill. La piken være.
Kanskje ungdommene har lyst til å danse.
Hvis dere flytter møblene...
-Vil du spille for oss, mrs Weston? -Naturligvis.
Kan noen innlede dansen?
Hvem vil begynne?
-Miss Woodhouse? -Nei takk.
Danser du ikke, miss Woodhouse?
Dette er en fornøyelse jeg lenge har lovet meg selv. Får jeg lov?
Så gjerne, mr Churchill.
Takk.